Složte zbraně!
- Hned! - Yeah!
- Kolik jsi jich zabil? - Čtyři.
To není špatný začátek dne!
Prorazí i brnění. Jsou blízko. Nemáme čas.
Jeď napřed.
Je mi líto tvé ztráty.
Můj otec šel špatnou cestu.
Říkaval, že víra nám pomáhá jít správnou cestou.
Nepomohla těm, kterým působil utrpení.
Cesta, kterou si vybral byla mimo dosah víry, Alekto.
Ale ne Říma. V co můj otec věřil, v to i Řím věří.
V co, že někteří se narodili aby byli otroky? Ne, to není pravda.
Je to tak! Říkal mi to.
Pelagius, člověk mi blízký jako nikdo jiný.
mě učil, že všichni lidé jsou svobodní, sobě rovní.
A, že každý má právo určit si svůj vlastní osud.
Učil? Jak?
Palegiuse zabili před rokem.
Germanius a ostatní byli zatraceni jeho učením.
Vyloučili ho z církve a zabili ho.
Řím, o kterém mluvíš, neexistuje
je jen ve tvých snech.
- Existuje jiná cesta? - Ne. Musíme se dostat přes led.
Ať všichni opustí vozy. Musíme se rozdělit.
- Rytíři... - Dobře, už jsem unavený utíkáním.
Sasové jsou nám v patách.
Nikdy mě nebavilo se pořád otáčet a koukat za sebe.
- Bude mi potěšením tento problém ukončit. - Prohlídneme si ty bastardy zblízka.
Tady a teď.
Jolsi.
Vy dva, vemte koně.
Ganisi, potřebuji tě abys vedl lidi.
Hlavní voj Sasů je ve vnitrozemí
takže, když půjdete po pobřeží než budete na jih od zdi, budete v bezpečí.
- Ale je vás sedm proti 200. - Osm.
Mohl by se ti hodit další luk.
- Chtěl bych zůstat a bojovat. - Brzy dostaneš šanci.
Tento muž je nyní váš kapitán. Uděláte co řekne. Rozumíte?
- Ano, pane. - Běž, běž!
Správně. Pojďme! Vyrážíme!
Jsem schopný. Můžu bojovat.
Ne. Musíš dosvědčit vše co jsi viděl.
Je jedna věc kterou musíš udělat a to vrátit se do Říma.
Čekejte na můj signál.
Vypadáš vystrašeně.
Blíží se velká skupina osamělých mužů.
Neboj se, nedovolím jim tě znásilnit.
Lučištník!
- Jsme z dostřelu. - To vidím!
Myslím, že čekají na pozvání. Borsi, Tristane.
Jsou daleko z dostřelu.
Miřte na kraje řady. Ať se drží u sebe.
- Udržujte řady! - Udržujte řady! Udržujte řady!
- Udržujte řady! - Udržujte řady!
Udržujte řady! Udržujte řady, nebo vás zabiju sám!
Led nepraská. Zpátky.
Jděte zpátky.
Připravte se na boj.
Aagh!
- Dagonete! - Kryjte ho.
- Lučištníci pohyb! Pohyb! - Kupředu!
Yaagh!
Pohyb! Pohyb! Zabte ho!
Yaagh!
Led praská!
Yaagh!
Zabte ho.!
Dagonete!
Yaagh!
Zpátky! Zpátky!
Dagonete!
Ústup! Artuši!
Argh!
Zabte ho!
Pomozte nám!
Aagh!
Argh!
Zůstaň se mou.
Dagonete! Zůstaň se mou!
Bože!
Chválabohu. Navzdory všem ďáblovým nástrahám jste to dokázali.
Alekto, ukaž se mi.
- Pryč z mé cesty! - Povedlo se!
Mladý Alekto, ukaý se mi.
Jsi tady.
- Lucan! - Stůj! - Hej, chlapče, stůj!
Velcí rytíři.
Jste teď volní.
Dejte mi dokumenty! Rychle.
Vaše dokumenty pro bezpečný průjezd Římským Impériem.
Vem si je Artuši.
Biskupe Germanie.
Příteli mého otce.
Teď jste volní
Můžete jít.
Borsi.
Borsi!
Pro Dagoneta.
To z něho neudělá volného muže.
Už je volný!
Je mrtvý!
Hrob bez meče.
Přáním mého otce bylo, že jestli zemře na tomto ostrově,
bude pohřben s ostatními rytíři.
Zemřel v bitvě?
Je to rodiná tradice.
Chápu, proč věříš, že jsi tu nic nezanechal.
Kromě toho, co ty a tvoji rytíři udělali.
Máš své činy.
Činy jako takové jsou bezvýznamné dokud nejsou konány v nějakém vyšším zájmu.
Vedli jsme válku, abychom ochránili Řím, který neexistuje.
Je to čin, za který mám být souzen?
Zůstal jsi a bojoval, i když si nemusel.
Proléval jsi krev ďábelských lidí, i když si mohl utéci.
Neměl jsi pro to nějaký důvod?
Tohle jsou tvoji muži.
- Artuši, pojď hned ke zdi.
- Sasové jsou tady! - Uvolněte cestu! Uvolněte cestu!
Rytíři, má cesta s vámi zde musí skončit.
Nechť tě Bůh provází.
Artuši, tohle není Římská bitva.
Tohle není tvá bitva.
Neustupujte!
Všechny ty dlouhé roky jsme byli spolu,
zkoušky, jimž jsme čelili, krev, kterou jsme prolili.
Pro co to všechno, když ne pro svobodu?
A teď, když jsme tak blízko, když to máme na dosah...
Podívej se na mně!
- Pro tebe to nic neznamená? - Na to se ptáš ty?
Ty, jenž mě zná nejlépe ze všech?
Tak potom tohle nedělej. Pouze jistá smrt tě tam čeká.
Artuši, žádám tě! Ve jménu našeho přátelství, žádám tě!
Buď mým přítelem a nesnaž se mě přesvědčit.
Máš volnost, kterou si zasloužíš, a žij za nás oba.
Nemohu jít s tebou, Lancelote!
Teď vím, že všechna krev, kterou jsme prolili, a životy, které jsme ukončili,
mě přivedli až sem.
Co přinese zítřek...
to nemůžeme vědět.
Artorius!
Rus!
Ŕímané opustili val.
- A jezdci? - Vedou karavanu pryč z pevnosti.
Utíkají na jih... s ocasy mezi nohama.
- Takže se nemusíme obávat odporu. - Jen pár tuctů vesničanů.
Chystáme se zmasakrovat tvé lidi.
Myslím, že by ses měl dívat.
Tvůj strom by mohl být dobrým místem.
Tam na kopci!
Osamocený rytíř.
Neříkal jsi, že jsou pryč? Kdo to je, duch?
Jeden muž. Malá muška na pozadí tvé... obrovské armády.
Kdo to je?
Artuš.
Hm.
Kamkoli na tomhle bídném ostrově vkročím slyším tvé jméno.
Vždy pološeptem, jako bys byl...
bůh.
Vše co vidím je maso, krev.
Ne víc podobný bohu než obluda, na které sedíš.
Řekni své podmínky, Sase.
Římané tě opustili.
Pro koho bojuješ?
Bojuju pro věc, které nerozumí ani Řím, ani ty.
Aha.
Přišel jsi žádat o příměří? Tak bys měl klečet.
Přišel jsem, abych viděl tvoji tvář, abych tě mohl najít na bitevním poli,
a aby ty jsi viděl mojí tvář, Sase.
Protože až ji uvidíš znovu, bude to poslední věc, kterou na tomhle světě uvidíš.
Ah.
Ah, konečně.
Chlap, kterej stojí za zabití.
Ah!
Připrav muže do boje.
- Whoa. Pomalu.
- Whoa. - Whoa.
Ššš.
Hej.
Jsi volný.
On má plán, tenhle Ŕíman.
Pošli to co zbylo z tvé pěchoty.
- Chceš zabít mé muže? - Jsou to mí muži!
Ne. Ty zůstaneš tady se mnou.
Rytíři, dar svobody je váš a uznaný právem.
Ale domov, který hledáme není v nějaké vzdálené zemi
je v každém z nás, v tom, co teď učiníme.
Jestli je to naším osudem, ať se to stane.
V historii bude psáno, že jako volní muži, jsme se tak sami rozhodli.
Rus!
Hah!
Argh!
Tam! Na kopci!
Rus! Aargh!
Raewalde.
Levé křídlo!
- Půjdeš s ním. - Pohyb!
Štíty nahoru.
Argh!
Aagh!
Argh!
Artuši...
Můj život sis měl vzít.
Ne tento.
Tenhle nikdy!
Mí stateční rytíři, zklamal jsem vás.
Vzal jsem vás na tento ostrov,
nesdílel váš osud.
Po 200 lete rytíři bojovali a umírali ne za svoji zemi.
Ale toho dne, na kopci Baddon
všichni, kteří bojovali, položili své životy za velikou věc.
Svobodu.
Arthuši. Guinevere.
Naši lidé jsou jeden národ.
Tak, jako vy.
Teď už si opravdu budu muset vzít vaši matku.
A kdo říkal, že si já vezmu tebe?
Král Artuš!
Ať žije Artuš!
Ať každý muž, žena i každé dítě jsou svědkem toho, že od teď,
všichni Britové budou sjednoceni v jeden společný celek.
Artuš! Artuš!
Artuš!
Tak jako pro tyto rytíře, kteří položili své životy,
jejich smrt nebyla důvodem k pláči a zármutku.
Protože oni budou žít věčně.
Jejich jména a činy, jsou předávány z otce na syna, z matky na dceru
v pověstech o Králi Artuši a jeho rytířích.